Text: Dievča z morského dna
Autor: Jana Bodnárová
Recitátor: Sofia Kurňavková (3.kat.)
Hodnotí: Patrícia Demeterová (účastnička seminára umel. prednesu)

Kritériá hodnotenia umeleckého prednesu
1.TEXT - Čo mi recitátor odovzdáva
Text autorky J. Bodnárovej zaznamenáva výpoveď dospievajucého dievčaťa, ktoré vo svojom krátkom živote už spoznalo čo je neláska, nebezpečie, nestabilita a duševná nevyrovnanosť. Nie svojou vinou, ale nedostatočnou rodinnou väzbou nestabilných rodičov. Predovšetkým vzťahom matky a dcéry, ktorý je veľmi dôležitý pre duševný vývin dieťaťa.
Obsah deja môžeme vnímať cez jasne interpetované významové celky, v ktorých sa situačne ocitá hlavná "hrdinka". Hrdinka v úvodzovkách, pretože ako hrdinka sa rozhodne necíti, priam naopak, ako jedinec, ktorý sa snaží neúspešne pochopiť, prečo sa jej veci v živote dejú tak, ako dejú. 
Interpretovaný text nám približuje problém sexuálneho zneužívania medzi dospelými a mladistvými. Problém alkoholizmu v rodinách, problém nedostatočnej sebaúcty u žien a nedostatku peňazí. Recitátorka tieto trýznivé témy ale predniesla veľmi citlivo, ustrážila rovinu, keď sa nám počúva text síce tažko, no nie znechutene. Poslucháč so Sofiou prežíva jej reprodukovaný text, cíti s ňou empatiu nad nespravodlivosťou, nad zúfalstvom. Recitátorka ako 13 ročné dievča má v sebe nesmiernu zrelosť, duševne i fyzicky je to silná mladá žena. Možno aj preto sa jej podarilo interpetovaný text tak citlivo a oduševnene povedať, bez drsnosti a nenávisti. Sofia dokonale vníma, čo autor textu napísal. Názov dievčaťa z morského dna možno vysvetliť ako bojovnosť v životnej situácii. Keď nemáte kde utiecť ani komu povedať o svojom probléme. Preto aj v samotnom texte hlavná hrdinka uteká do nereálneho priestoru, ktorý si nadobudla v hlave, kde jej nie je možno ublížiť. More ako veľká kopa problémov alebo nekončiaca nádej, že na druhej strane môže byť lepšie? Dno ako ľudské dno alebo skrýša pred realitou? To už je na asociácii každého poslucháča. Tak či onak, bol to veľmi podarený pokus o vytvorenie obrazu jednotlivých postáv a vnímanie kvalitnej umeleckej náročnej predlohy. 

2. Recitačná tvorba
Recitátorka začala s oboznámením, že do nemocnice prišla nová lekárka (možno psychiatrička), ktorá pacientom poskytuje možnosť, aby vyrozprávali svoje príbehy. Preto vnímam možnosť, že ide o zariadenie psychiatrie, ako celkom pravdepodobnú. Málo lekárov v dnešnej dobe skúma duševné prežívanie, problém riešia liekmi. Nuž ale, česť výnimkám. Ako dobre padne, keď sa o nás v ťažkej životnej situácii niekto zaujíma. Ako poslucháčovi mi to jasne ukázal recitátorkin začiatok textu: "Tak ja vám to poviem. Rozhodla som sa povedať všetko. Skutočne všetko." Aká to sila povedať tieto slová pre zranené dievča. Recitátorka sa vyjadrovala s potrebou, aby sme ju počúvali. 
Technika recitátorky bola čiastočne obmedzená pre plný nos, no táto indispozícia dotvárala situačnú predstavivosťť nemocničného zariadenia. Vzťah s textom hodnotím ako veľmi intímny, napríklad metafory ako "ukryla som sa do palca na nohe, tam ma nikto nenájde, nemôže mi ublížiť" alebo ako ryby v mori sú znamenia, že aj vyčerpaný zranený človek sa snaží nepodľahnúť životnej situácii. Výrazové prostriedky recitátorka použila cez melódiu textu, temporytmus, pauzy pred jednotlivými významovými pasážami alebo dôležitými významovými slovami.
3. Mimoslovné prostriedky vyjadrené cez oblečenie
Rifle a biela košeľa... Rifle ako prejav každodenného, ležérneho oblečenia (rifle už v tejto dobe nie sú ničím výnimočné) vnímam ako metaforu, že aj niektorých jedincov v spoločnosti môžeme vnímať nijako výnimočne, len bežne, obyčajne. Rifle ako obľúbený módny prvok mladých - súčasnosť, stret s realitou
Biela košeľa: Zakasaná košeľa reprezentuje slušnosť, formálnosť. Byť formálnym rodičom, šéfom, nadriadeným. Naše druhé ja. Vykasaná košeľa - ležérnosť až rebélia, uvoľnenosť hraničiaca s nedbalosťou. Formálne je človek dospelý, ale správa sa nedbalo, tzv. na sedláka. Sofia mala jednu časť zakasanú a jednu časť vykasanú, preto tieto asociácie. 
Duchom prítomná recitátorka po celý čas s citovou účasťou na prednese. Po intepretácii prednesu človeku nie je ľahko na duši, no aj stretnutia s takouto výpoveďou otvárajú oči dospelým, mladým, porotcom, vrátnikom, v konečnom súčte každému človeku. Realita obrazu jednej domácnosti, v ktorej absentuje pokoj, smiech, súdržnosť a podpora, je viac než prítomná. Otázkou ostáva, či text nie je vhodný skôr pre staršieho prednášajúceho, predsa ide o náročnú formu, napriek tomu, že Sofia bola veľmi vnímavá. Akceptujem ale argument, že sa nemôžeme tváriť, že domáce násilie sa deje iba deťom od určitého veku. Som vďačná, že pre tieto prípady existuje niekoľko krízových liniek. A som rada, že mladý recitátor nás cez interpetovaný text poučil. Láskavou interpretáciou cez drsné slová. Ale aj taký je život.